Det er min lillebror. Jeg lovte mamma å beskytte ham.
Men det ante meg at det skulle bli annerledes denne gangen.
På en måte visste jeg at en av oss ikke ville komme hjem igjen.
TO DAGER FØR...
-Hvor lenge skal vi være her? -Så lenge vi må.
Vi må bli kjent med stedet på innsiden og utsiden.
Denne delen hater jeg.
-Det skjer jo ingenting. -Det skjer tidsnok.
-De andre, da? -Ikke vær redd. De kommer.
Min venn pastoren. De sier at han k om til Gud-
-fordi Djevelen nektet å ta ham imot.
-Hvem er dere? -Jeg er skapt i hans bilde.
En tyv med klasse, Kansas. Han var mitt trumfk ort.
Hus, mine herrer.
Nei...
Jeg taper aldri.
Særlig ikke for en tyv.
Mine herrer...
Hent sheriffen!
Og så var det én til...
For å klare denne jobben trengte jeg Mara.
Det var ikke vanskelig. Hun holdt på som hun pleide.
Hva faen? Hva er det med deg, lille indianer?
Jeg tror ikke at indianerjenta snakker engelsk.
Penger?
Hun tror at hun skal rane oss. Møt din skaper, din villmann!
Oj da.
Vi liker ikke sånne som dere.
-Hva mener du med det? -Skumle niggere som dere to.
-Nå har du skapt problemer. -Hvordan da?
Nå er han sint. Han liker ikke at svarte kaller andre for niggere.
Tuller du med meg? Vi er seks og dere er to.
Du har rett, det er vel neppe rettferdig.
Vil dere løpe av gårde og hente flere menn?
Drep dem.
Slutt på moroa, din blære.
Det var jo ikke særlig høflig.
-Kom igjen. -Et skikkelig dødpunkt dette her.
Men jeg er en gambler, og jeg satser på meg selv.
Faen!
Broder Willoby.
Du banner vel ikke?
Til å være prest så omgås du med underlige folk.
En korthai og en halvblods.
Bare Herren kan dømme, broder Willoby.
-Dere holder. -Ser man det. Alle er her.
-Jeg trodde dere to hadde sluttet. -Jeg blir så fort lei.
-Står til? -Spør Mara.
Jeg må innrømme at brevet ditt var interessant.
-Det syntes vi alle. -Jeg skrev det på grunn av noe.
Hvem er det der?
Dette er min venn, medisinmannen.
Han kristne navn er Baker. Som hedning heter han Springende Rev.
Ikke ta det ille opp.
Vi samlet oss i Doc Willobys hytte.
De kom når jeg tilkalte dem.
Gjengen var som en familie. I en familie stiller man ingen spørsmål.
Det var ikke mye å tjene på det, og de visste det.
Dette var en personlig jobb. Det handlet om meg og broren min.
Sånn ser neste jobb ut.
Zane fikk den fra en bankforbindelse som ikke trenger den lenger.
Byen heter Corazon de la Muerte, Dødens hjerte.
Den ligger en halv dag herfra.
Banken blir brukt av jernbanen.
Jernbanen? Da er det mye penger der.
Og mye våpen, mange kuler og mange døde.
Vi kommer inn her og skiller lag.
Kansas, du står her. Mara, du står ved vinduet her.
Som vanlig er frykt en fordel, den må vi ikke miste.
Hvorfor akkurat denne banken?
Fordi den tilhører ham.
Ja!
Ja, det er bare å sette i gang.
Ja, Mr. Driscoll. Nå eier du banken, akkurat som alt annet her i byen.
Jeg får det jeg betaler for.
-Ville dere noe mer? -Mr. Driscoll...
Handelskammeret synes at skattene gjør...det vanskeligere.
Si meg en ting, herr ordfører.
Hvor ville denne byen vært uten min beskyttelse og mine investeringer?
Tror dere at jeg trives på dette gudsforlatte drittstedet?
Denne byen er som alle andre jeg har fått til å blomstre.
Den er et redskap som hjelper meg med å nå målet.
Der har dere min sønn Bert.
-Min store stolthet. -En æresborger.
Han er en sløv drittsekk. Men han er sønnen min.
Hva skal man gjøre? Jeg skal få ham til å gå i mine fotspor.
Vet du hva, Crawley?
-Bert ville vært en fin ordfører. -Men, det er jo min...
Ingen her har jobber som ikke jeg har godkjent.
-Forstått? -Ja, Mr. Driscoll.
Han eier alt. Vi kan like gjerne døpe om byen til Driscollville.
Drittsekk.
Sheriff! Det er bråk!
Vær så snill, det er moren min. De kommer til å drepe henne.
La henne være!
Mamma! Mamma!
Mamma!
Kom, så går vi.
-Faen ta deg, Bert. -Jeg er ingen taper.
-Du skal betale for dette. -Du har ingenting med dette å gjøre.
Du kan ikke gjøre noe. Forsvinn. Huset spanderer sprit, gutter.
Ta henne med til begravelsesbyrået.
-Kan jeg få spørre om noe? -Ja visst.
Denne lille drittbyen...ingen bryr seg om den. Hvorfor gjør du det?
Er alt bra, sir?
Jeg vil gjerne komme med et skikkelig innskudd til deg.
-Klart det. -Det er bare en ting...
For å berolige meg selv, når kommer toget og henter innskuddene?
Den type informasjon kan jeg ikke dele med noen.
Da må du snakke med banksjefen, Mr. Hickle.
Siden det finnes så mange ubehagelige typer rundt omkring-
-så er det mye triveligere å ha med sin egen type mennesker å gjøre.
Skjønner du hva jeg mener?
Ja da...
Det setter jeg pris på, frøken...Lorelie.
-Hva med innskuddet ditt? -Jeg har noen andre ærender.
Som to skip som passerer hverandre om natta.
-Bert. -Hei, pappa.
Hvorfor er vi fortsatt her? Når skal vi dra herfra?
Dette er vår by, Bert.
-Vår by får meg til å bli dårlig. -Jeg har byttet navn på den.
Hver far lever med den drømmen-
-at hans barn skal nå lenger enn ham selv.
At han skal overgå ham, ikke bare med materielle ting-
-men at han med tiden viser mer medfølelse, kjærlighet, tålmodighet-
-enn jeg har klart å vise.
Hver dag får du meg til å tvile på den drømmen.
-Hva ønsker dere, mine herrer? -Whisky til alle.
Er dette virkelig fornuftig?
Vi må fukte strupen før vi rir av gårde.
-Tenk om noen kjenner oss igjen. -Det er det ingen som gjør.
Hvordan vil du gjøre dette?
Vi drikker opp, går herfra og rir ut av byen.
Han sitter jo rett der.
-Blir det bråk, må vi droppe jobben. -Drit i den jobben.
Ta det med ro, lillebror.
Gi meg en flaske til.
-Skal jeg skrive det opp? -Vet du ikke hvem faren hans er?
Skrive opp? Pappa eier stedet. Forsvinn.
-Alle må betale. -Unnskyld, hva sa du?
Må alle betale?
-Jeg sa at du må betale. -Kjenner jeg deg, boy?
-Jeg stilte deg et spørsmål, boy. -Meg husker du sikkert.
Nei, deg husker jeg ikke.
-Kan du friske opp hukommelsen? -Du brant opp gården vår.
Du myrdet familien vår.
Sånt gjør jeg mye av. Jeg kan ikke huske alle gårdene jeg har brent.
Et lite sted sør for Flat Ridge, på vei mot jernbanen.
Ja, nå husker jeg det. De skrek mye.
Stakk du av og forlot familien din?
Jeg går aldri tilbake.
Tro aldri at noen er døde bare fordi du har skutt dem.
Det er et godt tips. Det skal jeg huske neste gang.
Det blir ingen neste gang.
Men, for helvete...
Jeg beklager, Mr. Driscoll.
Du var her. Så du dem? Hvem som drepte sønnen min?
Nei, dessverre.
Ingen går løs på en Driscoll og overlever det.
Hent Wolverton.
-Hva tenkte du på? -Han fortjente det.
De så oss, vi er avslørt!
-Vi kan ikke dra tilbake. -Det kunne ha gått bedre.
Kanskje vi kan snu dette til vår fordel.
Hva mener du?
Det siste de forventer at vi skal gjøre, er å rane den banken.
Nettopp. Fordi det er selvmord.
-Jeg trodde han var den gale. -Ikke snakk sånn om meg.
-Hva fikk du vite i banken? -Pengene hentes i tolvtiden.
En kvart million dollar. I overmorgen.
Ta med deg noen menn på baksiden. La ingen slippe ut. Sett i gang!
Skyt.
-Dusørjegere! -Sier du det.
-Faen! -Vi har opplevd verre.
Vi ble visst for lenge.
Dør jeg, så kommer spøkelset mitt for å banke deg.
Dekk meg! Jeg skal ut.
Hvorfor hindret du meg?
Det var han! Wolverton!
Det er ingen som er skadet? Bra.
-Dusørjegerne gir seg ikke, de... -Hallo! Hva er planen?
-Mara kjenner stedet best. -Jeg vet om et sted.
Vis oss veien.
Du skulle jo passe på at ingen kom ut bakveien!
Jeg prøvde, det lover jeg. Vi så ikke fyren i treet.
Han stivnet.
-Nei. -Det er greit.
Vi vil uansett få tak i dem, og du er min favorittnevø.
Nå rir vi. Jeg vil ha belønningen.
-Jeg tar den første vakten. -Orker du det?
-Ja da. -Da kommer jeg til å sove godt.
Kom.
-Fortell hvordan hun er, pastor. -Hvordan er Mara?
-Hun er av kjøtt og blod. -Slutt!
Halvt svart, halvt indianer. Det må være flott.
Det er vel toppen?
Som å finne en kaktusblomst i ørkenen.
Hva faen?
Og en kaktus har pigger.
Hun er skikkelig vill.
Banken må angripes etter boka.
Ikke den boka.
Ingen blir skadet. Vi tar det vi vil ha og stikker.
Jeg dekker deg.
Alt burde gå etter planen.
Du kunne ikke holde munn, nei.
Dette er et offisielt besøk.
God ettermiddag, sheriff. Hvordan står det til i ettermiddag?
-Jo, vi tenkte...at... -Ut med språket!
Ja, kjære. Det gjelder all volden. Noe må gjøres.
-Vi kan bli kvitt den i dag. -Kan vi det?
Med en million dollar og det sjuende kavaleriet.
Jeg vil ikke virke respektløs, for du gjør jobben din helt strålende.
Som ordfører...hull i jakka? Som ordfører i Corazon...
...i Driscollville må jeg sørge for at du har alt du trenger-
-for å gjøre jobben din best mulig.
-Jeg trenger bare én ting. -Og hva kan det være?
Flere kuler.
-God ettermiddag, sheriff. -Ordfører.
-Si at du tok dem. -Ikke ennå, sir.
Unnskyldninger finner man overalt og de er ikke verdt en dritt.
Mr. Driscoll. En manns rykte er alt.
Jeg har fått hver belønning jeg har jaktet på. Det blir sånn nå også.
Planene er forandret.
-Kan jeg stå til tjeneste? -Vi skal hente pengene litt før.
-Det er ikke ifølge reglementet. -Ordre rett fra Driscoll.
-Jeg skjønner. Hvor tidlig da? -Så fort dere åpner i morgen.
Greit.
Så snart vi kommer inn, tar du vaktene. Drep ingen uten grunn.
Mara, hvis vi må sprenge, så fikser du det.
-Det er fikset. -Fint.
Pastoren tar hånd om kassererne og kunder.
Kansas, du står ved vinduet, sånn at ingen kommer seg inn.
Gjør vi dette riktig, så blir vi steinrike.
Og hvis vi ikke gjør det?
Da må du spandere lunsj i morgen.
Nok snakk, nå setter vi i gang.
Hallo. Du med de trange buksene.
Hvorfor holder du på med de kortene hele tiden?
Fordi det skjerper refleksene, madam.
Hva kalte du meg? Gjaldt det fortiden min?
-Han mente ikke det. -Jeg hørte ham.
Har dere noensinne sett en så søt cowboy?
Jeg tror Kansas er en skikkelig jålebukk.
-Nå holder det, Mara. -Nei.
Er det derfor du har hansker? Hvorfor kler du deg sånn?
Tror du at du er bedre enn oss?
Er det derfor du har sånne fjollete hansker?
-Jeg vil vite hvorfor. -Ok.
Derfor.
Jeg var maler.
Jeg hadde et eget galleri.
Før klanen kom på besøk.
Jeg mistet alt.
-Kansas... -Jeg fant dem, en av gangen.
Siden det har jeg vært på flukt fra loven.
Jeg sverget på at hva som enn skjedde...
...så skulle jeg til syvende og sist være den som satt med trumfen.
Hvorfor er du fremdeles våken?
Jeg er alltid oppe før en jobb.
Hva faen?
-For et underlig par. En pastor... -...og en slik dame.
Hvordan traff de hverandre egentlig?
Hun hadde det ikke lett.
En gledesjente som nesten ble pisket i hjel av sin eier.
Og pastoren var prest der massakren skjedde.
Han så kone og barn bli drept rett foran øynene sine.
Det var da han mistet troen.
Hvem kan gjøre noe sånt?
Det satans svinet Wolverton.
Fint at mamma ikke kan se oss nå.
Du, vi gjør jo dette for mammas skyld, ikke sant?
Jo, men dette blir siste gang.
Vi må jo hjem igjen.
Vi har bare hverandre, lillebror.
Jeg går og legger meg, du burde gjøre det samme.
Du mistet noe.
Mara mente ikke noe med det. Hun bare spøkte med deg.
-Men jeg er jo ikke dum. -Naturligvis ikke.
En midtsommernatts drøm...
"De elskende og gale har aktive hjerner."
Det sa William Shakespeare.
Shakespeares drømmer. Jeg har mareritt også.
Men de er fremdeles her når jeg våkner.
Denne byen Corazon blir nok ett av dem.
Det store kuppet, en mulighet til å slutte.
Jeg vil bare forlate dette livet uten å dø.
De er på vei tilbake til Corazon.
Det er et drittsted, men det eneste drittstedet på vei til grensen.
Jeg tror at de planlegger å gjøre noe der. Kom igjen.
Ingen rører på seg!
Ta på den og du har to valg: Å dø langsomt eller å dø langsommere.
-Vi kommer til å dø! -Jeg skjærer halsen av deg.
-Du er smartere enn du ser ut. -Hva holder dere på med?
-Har du aldri blitt ranet før? -Nei, det har jeg ikke.
Min bror, vi har en jomfru her! Gratulerer, vi tok jomfrudommen din.
Vær kjapp!
Herren er nådig. Du må samarbeide, så blir ingen skadet.
-Vær rask. -Rygg, for helvete!
-Åpne den nå! -Jeg får den ikke inn i hullet.
-Lukk opp! -Gjør som han sier.
-Vi er rike. -Fort dere!
Kom og hent pengene!
-Storgevinst! -Snu dere!
Gir noen fra seg en eneste lyd, så sprenger jeg alle.
Kom nå!
Hva i helvete er dette?
-Dekk meg! -Inn i banken igjen!
Tilbake inn i banken!
Hent alle!
Faen også. Hvor kom de fra?
-De kom tidligere enn vi forventet. -Sier du det?
-Slapp av. Vi kommer oss ut. -Hvordan da?
Du, kom hit. Hvor er bakdøren?
-Det er ingen. -Det jævla vinduet bak der, da?
-De har visst tenkt på det. -Du, kom hit!
-Har vi dummet oss ut, Linc? -Nei.
Det er jeg som har dummet meg ut.
Du må ikke skade oss, vær så snill.
-Vi skyter oss ut. -Du er litt vel hissig.
Vi har gisler. Hvorfor bruker vi ikke dem som skjold?
Vi bruker ikke gislene, de er uskyldige.
Ingen er uskyldig.
-Jeg stikker. -Vent, Mara.
Jo lenger vi venter, desto flere menn samles der ute.
Hva nå?
Jeg trenger en drink.
-Vi gjør som Mara sa. -Hva da?
Vi må bruke gislene, vi har ikke noe annet valg.
Opp med dere! Inn der!
-Skynd dere! -Dere må ikke skade oss.
-Hører du det? -Jeg hører ingenting.
De innså nettopp at vi har gisler. De venter på vårt neste trekk.
De kommer aldri til å snakke med oss.
Jeg stoler ikke på Mara når det gjelder gislene.
Det går bra.
Husker du hva mamma sa da vi var barn?
Man kommer bare til himmelen hvis man er helt uskyldig.
Vi kommer til himmelen en dag.
Ja. Jeg håper bare ikke at det skjer for snart.
Sørg for at dette avsluttes raskt, eller så gjør jeg det.
Lincoln Malone!
Jeg tror de vil snakke.
Lincoln Malone!
Hvorfor roper hun bare på deg?
-Jeg går ut dit. -Linc!
-Hva er det som skjer? -Jeg kjenner henne.
Kommer hun frem, kan vi skyte henne full av kuler.
Den som skyter henne dør!
Vi er faktisk på samme side.
-Linc, gå ut. -Vi dekker deg.
-Er du sikker på dette? -Ja, det går bra.
-Hvordan vet du det? -Jeg vet det bare. Ikke skyt!
-Sørg for det. -Ja visst, men det er en dum idé.
Hola, Lincoln.
Hvor er Miguel?
Han døde for to år siden.
Jeg sluttet aldri å elske deg.
Ikke engang da du valgte min beste venn fremfor meg.
Alt jeg har hørt om deg... Er det sant?
Det var ikke den mannen jeg kjente.
Mannen du kjente døde for lenge siden.
Bli med meg. Det er den beste løsningen.
Hvor da? Rett i graven? Til galgen?
Ikke engang du kan stoppe dette.
Hvorfor kom du tilbake hit?
De kjeltringene drepte sønnen min, og nå har de pengene mine.
-De har belønningen min. -Hva skal vi gjøre?
Gå inn og drep dem som de feigingene de er.
Wolverton, du må samle mennene.
Du vet at dette kommer til å få en stygg avslutning?
Jeg trodde jeg hadde flaks.
Det er ikke flaks, det er dyktighet.
-Hvem var det som skjøt? -Det var ikke oss, det lover jeg.
-Det må ha kommet fra banken. -Vi må snakke.
-Mr. Driscoll, jeg... -Nå!
-Hva tror du at de gjør? -Forsterker stillingen sin.
Forbereder seg før de angriper.
-Hvordan vet du det? -Det ville jeg ha gjort.
-Hallo! -Hvor skal du?
Jeg er gruppens talsmann, jeg er ordførerens kone.
Jaså?
Jeg har litt klaustrofobi. Kan vi slippe ut?
Ja visst, kom igjen.
En dame for en skikkelig dame.
Sørg for å få den ungen til å tie stille, før jeg gjør det for godt.
Jeg hater småunger.
Du er en kirkens mann. Hvordan kan du delta i noe sånt?
Vi slipper gislene.
Hva skal vi gjøre, sa du?
De er et problem. Et par kvinner, et barn, en gammel mann...
-De kommer bare til å sinke oss. -Aldri. De er vår beskyttelse.
Vi beholder bare den mest verdifulle.
-Hvem er det? -Henne.
-Hvorfor akkurat henne? -Hun er ordførerens kone.
-Hvorfor er en bedre enn mange? -En dronning er bedre enn mange jokere.
Det er en tabbe. Hvorfor ikke beholde banksjefen og hans kone?
Slipper dere meg, så lover jeg at mannen min lar dere gå.
Det er derfor du blir.
-For mamma. -For mamma.
-Jeg liker ikke dette. -Du liker ikke noe.
Jeg liker ikke måten du gjør ting på.
-Ville du ha klart det bedre? -Ja.
Hva faen er det med deg?
-Hva er det du driver med? -Jeg skal vekk herfra.
-Mara... -Blir du med, eller ikke?
-Blir du med? -Du trenger ikke å skade gutten.
-Ungen er billetten vekk herfra. -Du må ikke gå ut.
-De dreper dere begge. -Hold kjeft! Og ikke bland deg.
Jeg kan ikke la deg gjøre dette.
Da må du skyte meg.
Klarer du det?
-Hun kunne ikke flykte fra skjebnen. -Skjebnen stinker.
Linc!
Kansas!
Ikke gi opp, sir.
Jeg beklager, Lorelie.
Så heldig er jeg visst ikke.
Hva i helvete tror dere at dere holder på med?
Skulle dette være en slags edel handling?
Dette er tragisk.
Kom igjen. Kom igjen!
Få dem ut herfra, de begynner å bli et problem.
Ok, lillebror. Men ordførerens kone blir her.
Kom igjen. Av gårde med dere!
Forsvinn! Du må bli her.
Ikke skyt! Vi slipper ut noen av gislene!
Hva gjør du?
Det eneste som fortsatt må gjøres.
-Spring, Linc! -Skyt.
Rosa...
Jeg beklager, gutter.
Vi har visst en ny sheriff i byen.
Ikke bruk alt på samme sted.
Vi har ordførerens kone. Får vi fritt leide, så slipper vi henne.
Ok. Vi går med på det.
Gjør dere klare.
-Hva gjør dere? -Det som må gjøres.
Du der. Kom igjen.
Du må samarbeide, så er du hjemme hos mannen din til middag.
-Dukk! -Faen også!
Nei, Linc! Kom igjen. Ikke dø nå.
Kom igjen. Ikke dø. Linc!
-Er du skadet? -Nei.
-Ordførerens kone? -Hun er død.
Det blir bra. Alt blir bra.
Kom ut!
Wolverton!
Hva holder du på med?
Jeg gjør Guds verk. Jeg går med Gud.
Da er tiden inne.
Gud være med dere, mine herrer.
Wolverton!
-Kom, gutter. Vi stikker. -Dette ordner jeg.
Når jeg vandrer i skyggenes dal...
...rår jeg ikke over ondskapen.
-Hvordan ser det ut der ute? -Jeg har gode og dårlige nyheter.
-Vi er omringet av mordere. -Og de gode nyhetene?
Det var de gode nyhetene.
-Hva er de dårlige nyhetene? -De dårlige nyhetene...
...er at det nesten er slutt på moroa.
-Redd deg selv. -Du vet at jeg ikke er sånn.
Jeg må jo i hvert fall få lov til å prøve.
De kommer når som helst. Hva gjør vi da?
-Da stikker vi. -Ok.
-l to retninger, lillebror. -Hva mener du?
Vinduet bak. Wolverton er død og hans menn er på forsiden.
Du kan komme deg ut på baksiden.
Hva er det du snakker om?
Husker du da vi var barn og lå i senga?
Du torde ikke å sove alene-
-og jeg var våken hele natta for å beskytte deg mot monstrene-
-og den farlige verdenen utenfor.
Det er lenge siden, Linc.
Nå er det på tide å beskytte deg og møte mørket på egen hånd.
Da er du trygg, lillebror.
-Jeg går ikke fra deg, Linc. -Du gjør som jeg sier.
Du kommer deg ut bakveien, jeg går ut på forsiden.
Jeg holder dem unna.
Ikke se deg tilbake. Hører du?
-Kutt ut. -Det er bare oss to igjen.
Hva tjener det til at vi begge dør?
Jeg skal leve gjennom deg, lillebror.
Når jeg teller til tre. Du kommer deg ut bakveien.
Og du ser deg ikke tilbake. Lov meg det!
Det lover jeg.
Én...
To...
Tre!
Her var vi, dit planen hadde ført oss.
Det er lillebroren min. Jeg lovte mamma å beskytte ham.
Men det ante meg at det skulle bli annerledes denne gangen.
På en måte visste jeg at en av oss ikke ville komme hjem igjen.
Nå kommer jeg hjem, mamma.